הילד השובב שבתוך המנטור המופנם והידוע בפודקאסט העירום עם שרון גידרון
ערן שטרן הוא מנטור עסקי, מאמן ומרצה מבוקש, ובו זמנית אדם מופנם וביישן. דברנו על נורמליות ויציאה מהנורמה, על שינוי, על תודעה של גוף, החלמה מסרטן ועוד. שיחה מרתקת עם אדם מיוחד.
ערן שטרן הוא מנטור עסקי, מאמן ומרצה מבוקש, ובו זמנית אדם מופנם וביישן. דברנו על נורמליות ויציאה מהנורמה, על שינוי, על תודעה של גוף, החלמה מסרטן ועוד. שיחה מרתקת עם אדם מיוחד.
בפרק עסקנו באיך ליצור מחשבות והרגלים המקדמים שינויים? איך לדעת זה מה שאני באמת רוצה? איך ממשיכים קדימה עם שינוי למרות קשיים שעולים בדרך? איך להתמיד בשינוי?
במיוחד בשביל זה הזמנתי את ערן שטרן מנטור עסקי ומחבר רבי המכר “להגשים” ו”להתעורר”, מלווה מזה כ-16 שנים אנשים בתהליכי שינוי וטרנספורמציה.
צא לי לדבר על זה באחת ההרצאות שלי לאחרונה, וחשבתי שזה שווה פוסט בפני עצמו…
כשאנו בבית ספר מחנכים אותנו לכמה הרגלים, דפוסי חשיבה ואמונות שהם הפוכים לחלוטין לאופן שבו העולם פועל ולאופן שבו אנשים מתקדמים ומגיעים להצלחה. אלו דפוסים שאולי פעם התאימו ללימודים בבית הספר (גם ממש לא בטוח בזה), אבל הם בוודאי לא מתאימים לעולם של היום.
למעשה, כל אדם שהגיע להישגים, תוצאות או הצלחה, בכל תחום שתרצו, פועל הפוך בדיוק ממה שחינכו אותנו לעשות לבית הספר.
“אסור להעתיק, תעבוד לבד”
בבית הספר זה אחד העקרונות המובילים. אסור להיעזר באחרים, את המבחנים עושים לבד, מי שמעתיק (ונתפס) מוענש.
מה שאנחנו לומדים מכך כילדים זה שאנחנו צריכים להסתמך רק על עצמנו, גם בדברים שאנחנו פחות טובים בהם… חס וחלילה אם ניעזר במישהו אחר. וגם לומדים מכך שלהעתיק זה משהו איום ונורא.
המציאות היא הפוכה לגמרי. אף אדם שהגיע להישגים וגדולה לא עשה את זה לבד. אף חברת ענק לא הגיעה להצלחה בגלל שהמייסד שלה המשיך לעבוד רק עם עצמו ולבד.
ולגבי ההעתקה, צריך להבחין כאן בין מקרים של גניבה והפרת זכויות יוצרים (שזה לגמרי לא לגיטימי), אבל כל היוצרים הגדולים מקבלים השראה מאחרים.
הנה מבחן קצר (התשובות יהיו בסוף הפוסט), מי אמר את המשפטים הללו:
“הסוד ליצירתיות הוא לדעת כיצד להחביא את המקורות שלך”
“אמנים טובים מעתיקים, אמנים מצוינים גונבים!”
“האמנות היחידה שאי פעם אלמד אותה, היא זו שאני יכול לגנוב ממנה”
אז כדאי להעתיק ולקבל השראה מאחרים, וכדאי ומומלץ להיעזר באחרים אם אנו רוצים להתקדם ולהצליח.
“אסור להיכשל”
נכשל זו אחת המילים האיומות שפחדתי מהן כתלמיד בבית הספר, ובהמשך גם באוניברסיטה. היה צריך לעשות הכל, אבל ה-כ-ל, רק כדי לא להיכשל. אני זוכר את הרגעים האלו באוניברסיטה מול לוח המודעות במחלקה להנדסה כשמפרסמים שם את רשימות הציונים במבחנים… אתה עומד ומחפש את מספר תעודת הזהות שלך ברשימות ומתפלל שלא תראה שם ציון נמוך מ-56 כי אם זה כך – נכשלת!
ויש את אלו שעוזבים את הלוח עם פרצופים שמחים ואלו האחרים, הנכשלים שמדוכאים…
מערכת החינוך מחנכת אותנו שכישלון הוא איום ונורא, שזה לא בסדר. וכך אנו גדלים עם התפיסה הזו, ומפחדים להיכשל. מפחדים מאד.
וכן, אני יודע שאני מן הסתם אגרור כאן תגובות שזה בסדר, שככה מעודדים אנשים להשתפר ולהצליח וכו’…. אני לא מתעלם מזה, אבל אני חושב שהדרך שבה זה נעשה היא שגוייה מיסודה וגורמת לנו כבני אדם לפחד מהכישלון.
כל מי שאי פעם פגשתי, ראיינתי או ליוויתי ב-25 השנים האחרונות שאני מלווה אנשים, ושהגיע להצלחה משמעותית – נכשל בדרך. ונכשל הרבה. גם אני עצמי סוחב איתי שק גדול של כישלונות.
למעשה, אני לא מכיר שום דרך אחרת להצליח שאינה כרוכה באוסף של הרבה כישלונות שאתה עובר דרכן.
הבעיה של מרבית האנשים היא שהם מפחדים כל כך מהכישלון, אז הם אינם מוכנים לנסות אפילו. וכשהם הם לא מנסים, או מנסים הרבה פחות מאחרים, הם פשוט נותנים לעצמם פחות ופחות הזדמנויות להצליח.
יותר מכך, התחושה הזו של הכישלון שחוו בעבר, תלווה אותם כמעט כל חייהם ותשפיע על כל בחירה והחלטה שלהם.
אתמול שוחחתי עם לקוח פוטנציאלי, שהמשפט הראשון כמעט שאמר לי היה שהוא לא השלים את לימודי התואר שלו בהנדסה. היום, כמעט 40 שנה אחרי שהיה באוניברסיטה, תחושת הכישלון הזו עדיין חרוטה עמוק בתוכו, מערערת את הביטחון העצמי שלו, פוגעת בדימוי העצמי שלו ומשפיעה על כל בחירה והחלטה שלו מאז ועד היום.
צאו להיכשל, להתנסות, לחוות – זו הדרך היחידה שאני מכיר להתפתח ולהצליח.
“התוצאה הסופית זה מה שחשוב”
התפיסה הזו היא המשך ישיר של זו שלפניה. אני זוכר שהיו מדי פעם מורים שבמבחנים היו מצ’פרים ומוסיפים לך כמה נקודות “על הדרך” גם אם לא הגעת לתוצאה הסופית, אבל הם היו די נדירים.
מחנכים אותנו שמה שחשוב זו התוצאה הסופית וזהו. אם לא הגעת לתוצאה הסופית אין נקודות וזה לא נחשב לשום דבר. גם אם עשית דרך מסוימת, התפתחת וצמחת בדרך, כל אלו יורדים לטמיון: no points for you!
מחנכים אותנו שהמשחק שאנו משחקים הוא משחק של 0 או 1. יש תוצאה או אין תוצאה. הדרך לא חשובה כלל.
זה יוצר מצב חולה שבו אנו הופכים להיות תלויים יותר ויותר בתוצאות שלנו. שאנו בעצם אוסף התוצאות שלנו. כל התפיסה העצמית שלנו מוגדרת על פי זה. אנחנו מגדירים מי אנחנו על בסיס התוצאות שלנו. ואם לא הגענו לתוצאות, שאלוהים יעזור לנו…
זה יוצר אנשים עם תפיסות ערך עצמי נמוכות, דימוי עצמי ברצפה, שמקטינים את עצמם ושלא מעריכים שום דבר בעצמם מעבר לתוצאה הסופית שקיבלו או שלא.
ושלא תבינו לא נכון, אין לי שום דבר נגד תוצאות, ואני שנים מלווה אנשים כדי להגיע לתוצאות שהם רוצים (וכמובן כך גם אני עצמי פועל), אבל לקח לי הרבה מאד שנים (ועדיין עובד על זה יום יום) לנתק את עצמי מהתוצאות שלי. ולהבין שאני הוא לא סכום התוצאות שלי.
מעבר לכך, גם לדרך עצמה יש ערך עצום. וזה משהו שבתפיסה שלי היום הרבה יותר משמעותי מכל תוצאה. אם עשיתי דברים שלא העזתי לעשות קודם, אם פיתחתי יכולות חדשות, יצרתי קשרים חדשים, שדרגתי את עצמי בדרך כלשהי – כל אלו ישארו איתי עוד הרבה הרבה זמן, לכל שארית חיי, הרבה יותר מכל תוצאה כזו או אחרת.
אנחנו לא התוצאות שלנו. ההתפתחות שלנו בדרך לתוצאות היא החשובה יותר מכל תוצאה. למעשה, ההבנה והתפיסה שלי היום, היא שהיעדים והמטרות שאנו שמים לעצמנו למעשה משמשים כפלטפורמה להתפתחות ולצמיחה שלנו. הם אלו שגורמים לנו לעבור את הדרך הכל כך חשובה כדי להיות מי שאנחנו רוצים להיות.
התוצאות וההישגים שלנו, כשאנו מגיעים אליהם, משמחים אותנו לפרק זמן קצר מאד יחסית, ומיד אנו שמים לעצמנו את המטרות והיעדים הבאים אחריהם. אם לא נלמד להנות ולהוקיר את הדרך שאנו עוברים ועושים, אנו גוזרים על עצמנו חיים די אומללים.
“ידע הוא הדבר הכי חשוב”
בסופו של דבר בבית הספר מודדים, בוחנים ומדרגים אותנו על בסיס הידע שלכאורה “צברנו” בלימודים.
למעשה, לרוב אנחנו לומדים לשנן את מה שצריך לשנן ולזכור למבחן כדי שנוכל לשכוח אותו חמש דקות אחרי שראינו שקיבלנו ציון “עובר” במבחן.
זה יוצר מצב שאנו מקדשים את הידע וחושבים שככל שיהיה לנו יותר ידע כך יותר נצליח ונתקדם.
אני לא אומר שידע לא חשוב, הוא בהחלט חשוב. אבל ידע לא עושה שום הבדל בחיים שלנו.
היישום של הידע הוא זה שעושה את ההבדל.
אדם לא באמת “יודע” משהו עד שהוא חי אותו ביום יום שלו.
פגשתי לכל אורך השנים אינספור אנשים שלימדו ומלמדים אחרים על “שפע” בעוד הם עצמם לא חיים כך. יש להם את כל “הידע הנכון” אבל הוא לא מיושם בחיים שלהם.
אני לא אשכח פגישה עם לקוחה לפני שנים רבות שבסיומה נגשה לשולחן בבית הקפה שישבנו בו חברה שלה והיא הציגה את החברה בפני ואמרה לי שזו אחת “הדיאטניות המובילות בארץ”. לא נעים לומר, אבל החברה שלה (הדיאטנית) היתה בעצמה בעודף משקל עצום. זו כנראה לא דיאטנית שאני הייתי בוחר לקבל ממנה שרות.
אולי יש לה את הידע והתעודות (עברה את המבחנים בהצלחה!!), אבל הידע הזה לא שווה כלום אם הוא לא מיושם בחיים שלנו.
בית הספר מודד ומדרג אותנו על הידע שאנו משננים, אבל לא על האם אנו באמת מיישמים את הידע הזה בחיים שלנו.
(ולא ניכנס עכשיו לשיחה אחרת, לא פחות חשובה, האם הידע שמלמדים בבית הספר בכלל רלוונטי עדיין לעולם של היום…)
ידע הוא חשוב רק אם יישמנו אותו בהצלחה, לא בשביל שום דבר אחר. בטח לא בשביל ציון עובר במבחן…
תבחנו איפה הדברים האלו פוגשים אתכם, באילו מן התפיסות האלו אתם עדיין מחזיקים ותשאלו את עצמכם, אולי כדאי לפעול אחרת, ובמקרה הזה, הפוך, ממה שחונכתם עליו בבית הספר….
נ.ב. – אז זיהיתם של מי הציטוטים שנתתי בתחילת הפוסט?
לפני שאתם גוללים לראות את התשובות, נסו שוב לזהות:
“הסוד ליצירתיות הוא לדעת כיצד להחביא את המקורות שלך”
“אמנים טובים מעתיקים, אמנים מצוינים גונבים!”
“האמנות היחידה שאי פעם אלמד אותה, היא זו שאני יכול לגנוב ממנה”
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
איינשטיין
פיקאסו
דיוויד בואי
🙂
למה זה כל כך מפחיד אותנו… לעשות שינוי, למרות שאנחנו מרגישים שלא טוב לנו?
האם יש רגע כזה… שהוא רגע השינוי?
ובככל, האם יש מנוס מלהשתנות?
אז על פניו נראה ש 2022 לא תהיה שונה משמעותית מ 2021
כנראה שנוסיף ללמוד איך למצוא בטחון גם בתוך תחושת חוסר וודאות
לחיות בשלום עם הטוב ביותר גם אם הוא רחוק מלהיות מושלם
להמשיך להפוך לימונים ללימונדה וגם לפעמים פשוט להתבאס על זה שכבר נמאס מלימונים…
או… להחליט לעשות שינוי!
רגע לפני שנה אזרחית חדשה 2022 שיחה מרתקת עם ערן שטרן, מנטור עסקי, מחבר רב-המכר “להגשים – מימוש אישי וכלכלי בעולם מלא אפשרויות”, ו”להתעורר – מדריך מעשי לשכירים שמתלבטים אם להישאר… או להשתחרר”, מרצה מבוקש, ומומחה ליצירת שינויים גדולים ופריצות דרך בחייהם של אנשים. שטרן בעל נסיון של שנים בניהול וליווי אנשים להשגת תוצאות פורצות דרך בחייהם.
אליו פונים מנכ”לים ובעלי עסקים שמחפשים דרך להגדיל את הרווחיות של העסקים שלהם, עובדים ומנהלים שמעוניינים לקדם את עצמם לרמות השפעה גבוהות יותר, אנשים ויזמים שמחפשים את הדרך העצמאית שלהם לעסוק במה שהם אוהבים ותוך כדי כך, גם להגשים את עצמם כלכלית.
הי,
בגיל 32 בערך הייתי משוכנע שאני יודע את כל מה שצריך לדעת כדי להצליח בחיים.
בנקודה הזו כבר הייתי בתפקיד ניהולי בכיר באינטל, משכורת מעולה, בונוסים, תנאים מכאן ועד הירח, בית משלי, משכנתא, אשה ושני ילדים – כל החבילה.
הייתי בטוח שפיצחתי את השיטה, שהבנתי איך הדברים עובדים, שאני יודע את כל מה שצריך כדי להמשיך ולקחת את החיים שלי לרמה הבאה שלהם.
הכל היה נראה מושלם ובמקום.
היתה רק בעיה אחת עם זה. בעיה קטנה, מינורית לכאורה, שמול כל השאר באמת היתה אמורה להתגמד.
ובאמת, לא היה לי על מה להתלונן, הכל היה נראה טוב.
מבחוץ.
הכל היה נראה טוב מבחוץ.
בפנים, בתוכי היתה איזו תנועה לא ברורה. זה התחיל כתנועה קטנה כזו, מינורית, כמעט לא מורגשת.
אבל ככל שעבר הזמן והתקדם, התנועה הזו הלכה והתחזקה.
ובשלב מסוים, כבר לא הייתי יכול להתעלם ממנה.
התנועה הפכה לתחושות של חוסר סיפוק, פיספוס ותסכול.
וגם סוג של כעס על עצמי – איך זה יכול להיות שאני מרגיש לא מסופק, כשהכל נראה לכאורה “מושלם ובמקום”.
הסתובבתי עם התחושה הזו תקופה לא קצרה.
והיא התנגשה אצלי בפנים עם התפיסה שלי ש”אני יודע הכל”. כי אם פיצחתי ואני יודע הכל, אז איך זה יתכן שאני מרגיש תסכול וחוסר סיפוק?
זה לקח זמן, עד שהייתי מוכן להודות בפני עצמי, שאולי בעצם, אני לא יודע הכל.
שאולי, יש כאן משהו שאני לא מבין אותו עדיין?
שאולי יש עוד דרכים לחיות את החיים, חוץ מהדרך שאני מכיר (ושלמעשה היום אני מבין שהובלתי אליה לאורך חיי)?
שאולי, רק אולי, יש לי עתיד שיכול להיראות שונה ואחר מזה שנראה לי מובן מאליו?
ברגע ששחררתי את התפיסה הזו, שכך הדברים צריכים להיראות, ושזו הדרך שבה צריך לחיות, נפתח בפני עולם שלם.
עולם חדש של אפשרויות, התנסויות, חוויות וידע. חדשים, כאלו שלא הכרתי קודם, ושלא נחשפתי אליהם לפני כן.
אגב, התהליך הזה קרה לי שוב ושוב בהמשך, בנקודות שונות בחיים שלי, בהקשרים נוספים, של עסקים, של יחסים, של בריאות, של ילדים, של כסף, של אהבה.
במקומות שבהן הייתי מוכן סוף סוף להודות שאני לא באמת יודע הכל, שם קרו אחר כך פריצות הדרך הגדולות בחיים שלי.
זה לא תמיד פשוט להודות, בפני עצמך ואחר כך בפני העולם, שאתה לא יודע. יש שם אגו שנעלב, יש שם חשש מאיך אראה בעיני אחרים ומה הם יחשבו עלי.
אבל אם אנחנו מוכנים רגע להניח את אלו בצד ובאמת להתמסר לעובדה הפשוטה ש – we don’t know shit, אז אנחנו פותחים את עצמנו לקסם של הלא נודע בחיים שלנו.
לאפשרויות חדשות שאין שום סיכוי בעולם שהיינו יכולים להגיע אליהן, בשום דרך אחרת.
אז רגע לאחר שהשנה האזרחית החדשה נכנסה לחיינו, אני מזמין אתכם רגע, להודות בפני עצמכם, שאולי ישנה האפשרות הזו, שאתם לא יודעים?
שאתם לא יודעים הכל?
שאתם לא יודעים או מכירים כרגע בעוד אפשרויות שיש לכם לחיות את החיים שלכם?
שאתם לא יודעים או מכירים את עצמכם באמת כמו שאתם חושבים?
שאתם לא יודעים או מכירים את הרצונות האמיתיים של הנשמה שלכם?
שאתם לא יודעים או מכירים ביכולות האמיתיות שלכם ובכוח שיש בכם?
בכל יום שעובר, אני לומד עוד משהו על עצמי, משהו חדש שלא ידעתי. אני מגלה משהו חדש על העולם, משהו חדש…
זה לא מתאפשר כשאתה חושב שאתה יודע הכל, כשאתה מקובע על מה שאתה מכיר.
הקסם בחיים שלנו קורה בצד השני – בצד של ה-אי ידיעה.
אז מי מוכן להודות שהוא לא יודע?
“אתם מכירים את הביטוי “”מה שרואים מכאן לא רואים משם””?
הביטוי הזה מתאר בדיוק את המשמעות של שינוי תודעתי.
מה זה שינוי תודעתי, ולמה הוא כל כך חשוב לתוצאות שאנו רוצים להשיג ולשינוי שאנו רוצים לעשות – כל אלו בשיעור שלפניכם”
“מהו הדבר שהכי משפיע עלינו ועל התוצאות שלנו יותר מהכל?
ומצד שני, אותו גורם בדיוק, הוא גם זה שמעכב אותנו יותר מהכל?
על כך בשיעור הבא”
“לשנות משהו משמעותי בחיים יכול להיות דבר מפחיד. אנחנו מסתכלים על השינוי שאנחנו רוצים לעשות והוא נראה לנו מאד גדול ומשמעותי.
בשיעור הבא אני אסביר לכם עקרון מיוחד שנקרא: עקרון הדומינו. באמצעותו על ידי פעולה קטנה תוכלו ליצור שינויים גדולים!”
“איך לשמור על הבטחון הכלכלי בתהליך של שינוי?
אחד הפחדים והחששות הגדולים ביותר של אנשים כאשר הם רוצים לעשות שינוי, הוא הפחד הכלכלי.
הם מפחדים לאבד את הבטחון הכלכלי שלהם. את הבטחון, גם אם הוא לא ממש אמיתי, שמקום העבודה “”הקבוע”” מעניק להם.
אז איך אפשר לשמור על הבטחון הכלכלי במיוחד בתקופה של שינוי?”
“מתי הזמן הנכון לעבור שינוי?
איך יודעים אם עכשיו זה מתאים או שאולי לא?
בשיעור הקרוב אני אסביר לכם מתי הזמן הכי נכון, הכי מדוייק והכי מתאים לעשות שינוי.”
אנשים מוכנים להשקיע כסף, זמן ואנרגיה כשמדובר באנשים אחרים בחברים, בבני המשפחה או בבני הזוג שלהם, אבל מה לגבי להשקיע בעצמך? האם ועד כמה אתם מוכנים להשקיע בעצמכם?
“האם קשה לכם לקום בבוקר?
האם אתם קמים בבוקר מתוך התלהבות ותשוקה, או מתוך תסכול ושעמום?
האם היום שלפניכם מלא בסקרנות וציפייה, או שאתם רק מחכים שיום העבודה יסתיים ותוכלו לחזור הביתה?
בשיעור הקצר הזה אני רוצה לדבר אתכם על תופעת הקל””ב – קשה לקום בבוקר”
Cookie | Duration | Description |
---|---|---|
cookielawinfo-checkbox-analytics | 11 months | This cookie is set by GDPR Cookie Consent plugin. The cookie is used to store the user consent for the cookies in the category "Analytics". |
cookielawinfo-checkbox-functional | 11 months | The cookie is set by GDPR cookie consent to record the user consent for the cookies in the category "Functional". |
cookielawinfo-checkbox-necessary | 11 months | This cookie is set by GDPR Cookie Consent plugin. The cookies is used to store the user consent for the cookies in the category "Necessary". |
cookielawinfo-checkbox-others | 11 months | This cookie is set by GDPR Cookie Consent plugin. The cookie is used to store the user consent for the cookies in the category "Other. |
cookielawinfo-checkbox-performance | 11 months | This cookie is set by GDPR Cookie Consent plugin. The cookie is used to store the user consent for the cookies in the category "Performance". |
viewed_cookie_policy | 11 months | The cookie is set by the GDPR Cookie Consent plugin and is used to store whether or not user has consented to the use of cookies. It does not store any personal data. |
מיטב התכנים שלי זמינים לכם ללא עלות!
הם מחכים לכם כאן בלחיצת כפתור
אני מזמין אתכם לקבל ממני את מיטב התכנים שלי ללא עלות!
הם זמינים לכם כאן בלחיצת כפתור